Du vet den typen fyr som gjør dårlige ting
og så lurer på hvorfor livet suger?
Det var meg.
Når noe bra skjedde, var det alltid noe ille rett rundt hjørnet.
Karma. Da skjønte jeg at jeg måtte forandre meg.
Så jeg laget en liste over alt ille jeg hadde gjort,
og én etter én skulle jeg gjøre opp for feilene mine igjen.
Jeg prøver å bli et bedre menneske. Jeg heter Earl.
Joy og Darnell hadde nylig lært noen nye tips om krangling av Dr Phil.
Du gjør meg sint fordi behovene mine ikke dekkes.
Du gjør meg sint fordi behovene dine ikke gir mening.
Uheldigvis kunne ikke én episode med Dr Phil forandre årevis med Springer.
Ikke vær en fjott. Bare gjør som jeg sier. Gi meg et overraskelsesbursdagsselskap.
- Men du blir ikke overrasket. - Jeg kan late som. Se.
Ikke bare var det moro å se dem krangle,
men det ga meg sjansen til å ta 183 på listen: "Tok aldri Joys parti."
Da vi giftet oss var jeg ikke så god til å støtte min kones argumenter.
12-ball, sidelomme.
OK, gjør du det igjen skal jeg sprette de puppeimplantatene
og få deg til å fly rundt som en løs ballong.
Det var et uhell, Joy.
- Jeg tror de er ekte. - Så du er på hennes side?
Jeg tok ikke hennes side når det gjaldt krangler med familien.
Du tok ikke en chips ut av den bollen.
Det krever ganske store ferdigheter. Prøv å dyppe den i salsa.
Så du er på hans side?
Jeg tok ikke hennes side mot ting som ikke kunne krangle tilbake, engang.
Pokker. Jeg fikk krabbesaft i øyet.
Du knakk den feil vei. Knekk bort fra deg.
- Så du tar krabbens parti? - Jeg gjorde det, og skulle gjøre det godt.
Jeg har ventet hele livet på en overraskelsesfest.
- I år vil jeg ha en. - Hun har et godt poeng.
Hørte du det? Og det fra mannen jeg forlot.
- Tenk deg hvor tynn is du er på. - Jeg skal holde et bursdagsselskap.
Må ta den.
På tide at du ringer tilbake. Jeg er i klemme.
Klemma var komplisert.
Den begynte fordi Joy var besatt av en serie som het Britney & Kevin: Chaotic.
De to er som amerikanske kongelige.
Pokker. Se den store TV-en forsvinne inn i reolen.
- Jeg vil ha en forsvinnende TV. - Ja, med en flaske Cristal på.
Slik er Federline-familien.
Vi skal få oss en forsvinnende TV-greie.
Joy sparte endelig opp nok penger for en uke siden til å få en slik TV.
Men hun fikk et stort problem.
Jeg har en idé.
Kom igjen, det går. Dytt.
Kom igjen, nesten der. Dytt.
Jeg har en idé.
Pokker. Hvordan gjorde Britney og Kevin det?
Da Joy gikk for å bytte den, oppsto det et annet problem.
- Du kan ikke bytte denne. - Hva?
- Det er tyggis i kvitteringen. - Det er Fruit Stripe.
Du kan sikkert se TV-greia der ennå.
Tyggisen tok halve nummeret. Beklager. Da godtar ikke systemet den.
Hva?
Nei, faen.
Etter 45 minutter med krangling og kasting av en sko,
skjønte Joy at hun bare måtte gjøre det beste ut av situasjonen.
Det er så mye skinn, jeg ser ikke om det er den hvite eller svarte damedommeren.
Kom dere ut av stua mi.
Vær så snill. Nei.
Jeg trenger en tredje paraply. Skal vi dra ut kontakten før...
Helvete.
OK. Jeg etterlater den her. Den er din. Jeg har levert den.
- Jeg skal få mine 3000 tilbake. - Nei, det vil du ikke.
- Jo, det vil jeg. - Nei.
Jo, det skal jeg.
Klirrende mynt i kassa!
Jeg fikk mine 3000 dollar.
Joy skjulte lastebilen i skogen inntil i dag,
da hun fikk telefon fra en i Camden County som kjøper alt.
- For risikabelt. - "For risikabelt"? Du solgte en iransk baby.
Ja, men det sto ikke "iransk baby" på den med store bokstaver.
Som om de ikke merker den er iransk når den begynner å prate.
Dette er en god pris. Jeg vil kun ha de 3000 de skylder meg.
Jeg kjøper ikke stjålne lastebiler fra amatører.
- Hvorfor ikke? - De får heller ikke klippe meg.
- De gjør feil. - Det var ingen feil.
Ja, du får håpe jeg finner den øreflippen.
Han finner den ikke. Jasper er for pysete til å være skikkelig kriminell.
Derfor bor vi i et sementskap. Ta meg til lastebilen.
Jeg skal kjøpe den med pengene jeg stjeler fra Jasper.
Jeg liker deg. Hvis jeg ble vant til den saken i ansiktet ditt, kunne vi vanket sammen.
Det er ingen lastebil, men en campingbil.
Noe stemmer ikke. Du er fra politiet.
Ro deg, jeg må bare hente nøklene. Du er plutselig så nervøs.
Jeg liker ikke overraskelser.
Overraskelse.
- Hva gjør du? - Holder overraskelsesfest for deg.
- Bursdagen min er i neste måned. - Det er overraskelsen.
- Idiot. - Det var Earls idé.
Dere er idioter alle sammen.
- Du burde gå og snakke med henne. - Dumme dust.
Det skal ikke skje.
Damen mistet vesken, og det rullet noe ut.
Kult, en øreflipp.
Så du planla dette på grunn av en liste?
Nummer 183 - "Tok aldri Joys side."
Kom inn igjen. Vi har en piñata full av sigaretter til deg.
- Jeg har ikke lyst. - Du ville jo ha fest!
Ikke en som vil koste meg 3000 dollar.
Randy. Det er ikke heliumballonger.
Synd.
- Stjal du en lastebil? - De ville ikke gi meg pengene.
Det var en prinsippsak, som da Rosa Parks stjal den bussen.
- Ville de ikke gi deg kreditt engang? - Nei.
- Det virker urettferdig. - Takk.
- Så du må hjelpe å selge lastebilen. - Selge lastebilen? Det er lovstridig.
Det handler ikke om loven, men om rett og galt. Dreier ikke lista seg om det?
Å gjøre mot andre? Robin Hood, Batman, Jesus-aktig?
Du har et godt poeng. Butikken var kjip med deg.
Jeg vet ikke om Jesus eller Batman ville solgt lastebilen, men kanskje Robin Hood.
OK, men du får ikke mer enn 3000.
Selvsagt ikke. Det ville vært galt.
Det første man gjør med en stjålet lastebil er å ikke kunne spore den tilbake til eieren.
Randy var spesielt glad for dette.
Noe ved kombinasjonen av gasser og farger fikk Randy til å elske spraylakkering.
Han fikk seg et navn som en av Camden Countys mest begavede graffitiartister.
- Perfekt. - Ja, det er det.
Men jeg vet ikke om det er lurt å male navnet sitt med store bokstaver på en stjålet bil.
Jeg skal hente mer hvitmaling for å dekke over navnet mitt.
God idé.
Hvis purken kommer mens jeg er borte, så tipp den over.
Pent. Jeg ville nok lest mer hvis folk skrev sånn hele tiden.
- Hva er inni den? - Jeg vet ikke.
- Har du ikke sett ennå? - Jeg vil bare ha mine 3000.
Men det kan være saker for 3000 her. TV-er, stereoer, våpen.
Det ville vært lettere å selge enn denne lastebilen.
Vent.
Det er en mann der.
Jeg vet det. En hårete en.
- Hvorfor er det en mann i lastebilen? - Jeg vet ikke.
- Kanskje han var i da du stjal den. - Ser jeg dum nok ut til det?
Det viste seg at Joy var så dum.
Mannen lastet av esker da Joy bestemte seg for å hevne seg.
Etter at hun kjørte, prøvde han å komme seg ut, men døren var låst.
OK, du har meg.
La oss jobbe videre nå. Eric.
Hjelp.
Lastebilen var fra en butikk som solgte litt av alt,
så han hadde masse og spise og underholde seg med.
Ja. Fint.
Hallo? Er det noen her?
Hvorfor hjalp jeg deg?
OK. Vi forlater ham i lastebilen og tipser anonymt så de finner ham.
Jeg forlater ikke lastebilen. Jeg må selge den.
Med en mann i? Er ikke det et problem?
- For den som kjøper den. - Vi skal ikke selge den.
Slipper vi ham ut, vil han se hvordan vi ser ut.
Kanskje ikke.
Vi fant en måte å løslate ham på. Vi holdt oss ute av syne.
OK. Gjør som jeg sier, så går alt bra.
- Hvorfor snakker du rart? - Jeg vil ikke han skal gjenkjenne stemmen.
- Men den lyder rart. - Slik lyder britene.
Briter stjeler ikke lastebiler. De drikker te.
- Er du der ennå? - Ja.
Dette vil jeg du skal gjøre. Ta av deg skjorta og bruk den som bind for øynene.
- Du lyder som en homo-Kermit. - OK. Bindet er på.
Når bakdøra åpnes, så løper du. Ikke se deg tilbake, da skyter jeg deg.
Og det du kaller "soccer", kaller vi "football".
Ser du? Dette fungerte bra.
Hvorfor meg? Hvorfor skjer dårlige ting med gode mennesker?
Det virker som det meste ille skjer med ham.
- La oss stikke før han våkner. - Hva om et villdyr spiser ham?
Piss rundt ham for å holde dyrene unna.
Jeg vil ikke det. Hva om han våkner og ser meg?
- Så jeg må gjøre alt? - Vi forlater ham ikke.
Hjelp meg. Vi må få ham på sykehus.
- Vi blir tatt. - Nei da.
Vi leverer ham og kjører, som folk gjør med babyer og besteforeldre.
Jeg og Joy la den besvimte mannen baki lastebilen og kjørte mot sykehuset.
- Liker du øredobbene mine? - Ja.
Jeg skulle si det tidligere, men ble distrahert av gisselet.
- Hvor fikk du dem? - På loppemarked. Han som selger sokker.
Vanlige sokker?
- Nei, han gikk fallitt. - Bra, han var en drittsekk.
- Trodde sokkene sine var verdens midtpunkt. - Fikk dem fra den andre sokkemannens kone.
- De er fine. - Takk. Den ene er større enn den andre.
Ja, jeg skulle ikke si noe.
Jeg vet det ikke har vært noen super dag, men takk for at du hjelper meg.
Kanskje vi ser tilbake på denne dagen som et eventyr.
Kanskje det.
Tom for bensin?
Planen var at jeg skulle på bensinstasjon mens Joy skulle passe på lastebilen.
- Kjøp med noe til meg. - Hva?
Jeg vet ikke. Overrask meg. Men med sjokolade og peanøtter.
- Snickers? - Pokker, jeg sa overraskelse.
Så jeg gikk.
Det var 6 km å gå, men jeg skaffet bensinen og kom tilbake til lastebilen.
- Hei. - Hvordan fant du oss?
Jeg gikk til skogen og lastebilen var borte, men jeg fant lappen.
- Jeg la ikke igjen lapp. - Nei, jeg var sarkastisk.
Det burde du. Det trenger ikke å legge til listen, men det ville vært greit.
Beklager. Hvor er Joy?
Jeg vet ikke. Jeg tenkte hun var med deg.
Kom her.
Der er hun.
Hva skjedde?
Joy var visst for sulten til å vente og husket hun så mat i lastebilen.
Hallo. Er du utslått ennå?
I orden.
Drittsekken Ferris Buellered meg.
Hvorfor har vi en kar i underbuksene?
Han var i lastebilen og ble kidnappet ved et uhell.
Mamma sa: "Gå alltid med rent undertøy, for du vet aldri hva som skjer."
- Vedder på at hun snakket om slike ting. - Sikkert.
Kan du legge ham i lastebilen?
Hater du fluer eller mygg mest?
- Hvordan det? - Bare prater. Glem det.
Mygg.
Jeg også. De sier myggen i Afrika dreper folk.
- Kan du tenke deg hvor store de er? - Sikkert store.
- Hvor er karen? - Jeg satte ham i lastebilen som du sa.
Jeg mente baki lastebilen.
Kjør raskere. Han kommer unna.
Du kjører aldri så raskt når jeg ber deg. Spør om vi kan ha tyggis til middag.
- Fort deg. Vi må ta ham. - Slapp av. Han går tom for bensin...
- Hva gjør vi når vi fanger ham? - Han så ansiktet hennes. Hun må drepe ham.
- Hun skal ikke drepe ham. Skal du? - Nei, det skal jeg ikke.
Kutt av tungen hans. Da kan han ikke si hvordan du ser ut. Vent, han kan tegne.
Hvis du ikke kutter av ham fingrene.
Han tenker i det minste.
- Har det. Vi kan stikke ham i øynene. - Vi stikker ham ikke i øynene.
Jeg må passe på at han ikke sladrer på meg, så vi setter ham i bur i traileren.
- Hva? - Til han er vår venn og lover å ikke si noe.
Vi skal ikke sette ham i bur.
Hva annet, Negative Nancy? Du kommer ikke med noen ideer.
Da fikk jeg min eneste gode idé den dagen.
Hele greia var så av skaftet at det kun var én ting å gjøre.
- Hva gjør du? Er vi tomme for bensin? - Det er over.
Hva mener du? Det er ikke over. Hva snakker du om?
Hva gjør du? Du sa du var på min side.
Joy skjønte det ikke, men jeg var på hennes side.
Hun ba meg om hjelp til å selge en stjålet lastebil, noe som ble til kidnapping.
Min tidligere forbrytererfaring sa meg at det var på tide å droppe det.
Og jeg gjettet at han sikkert var så redd at han ikke så skikkelig på Joy.
Jeg gjettet uheldigvis feil.
Hun ble anklaget for biltyveri, kidnapping og overgrep,
og det var det andre jeg ville gjettet.
Synes du det er min skyld at Joy endte i fengsel?
Jeg prøver å sove. Kan det ikke vente til i morgen?
Du vekte meg i går for å spørre om jeg trodde aper var bekymret for utseendet sitt.
Beklager.
- Tror du de er det? - Jeg har alt svart.
Hvis de var bekymret, ville de gått med truser.
- Natta. - God natt.